Джона.
Какъв е проблемът, Пийт?
Арестуваха Мичъл.
Защо?
Ами, свихме няколко коня от една от онези ферми извън града и Мичъл го хванаха.
Е.. Мичъл не е от най-умните.
Работата е там, че..
Ранчото, което обрахме принадлежи на Джонстън Грийн.
Жената на кмета май малко се понатърти.
Но нищо й няма. Абсолютно нищо.
Ама.. Чакай малко.
Чакай.
На кой беше идеята, твоя или негова?
Негова.
Съжалявам.
Извинявам се.
Приемам извинението.
Млъквай, Мичъл.
Къде е Джейк?
По-добре го доведи, защото, когато Джона дойде за мен
ще иска да си почеше малко езика с него.
Ако трябва да ходи да го търси, положението доста ще се влоши.
Затваряй си устата.
По-добре му кажи да се подготви.
Всъщност..
По-добре всички се подгответе.
Слушам.
Мало Капс.
Така се казваха. - Боже, колко ги харесвах.
Бяха супер. Винаги ми даваха много повече бонбони отколкото на тебе, помниш ли?
Защото мамеше.
Минаваше през целия квартал с един костюм, след това се преобличаше и минаваше отново.
О, Ерик, всички правеха така.
Е, освен тебе.
С Джейк правехме перфектна подготовка за Хелоуийн.
Аз винаги носех чанта, за да може той да си слага всичките костюми в нея.
Мисля, че минахме през къщата на Стивънс около 7 пъти за една година.
Обаче винаги делеше с мен.
Точно като малки Бони и Клайд.
Очарователно.
Неудобно ли е, че постоянно задавам въпроси за него?
Защо да е неудобно?
Не знам.
Падаш ли си по Джейк?
Не...
Добре де, може би мъничко. - Мъничко.
Извинявай, това е много неловко. - Не е неловко.
Виж, това беше преди много време. Просто бъди внимателна.
Защо?
Има много неща, които не знаеш за Джейк.
Това колата на Джейк ли е?
О, боже. - Какво?
Какво има?
Добро утро. - Добро утро.
Мога ли да ви помог.. на? - Идвам да платя гаранцията на мой приятел.
Мичъл Кефърти.
Здравей, Джона.
Джейк.
Доста време мина.
"Jericho" - 01x07 - Long Live The Mayor
5 години. Та..
Разбрах, че Мичъл е сътворил някои бели. - О, не се прави на изненадан.
И от леглото си не става сутрин без да ти докладва.
Не съм убеден, че си прав, но все пак ще му платя гаранцията.
Добре, тогава да обсъдим гаранцията му.
Първо, ще върнеш храната, която си откраднал.. - Чакай малко.
Явно не си забелязал, но светът се разпада.
Закономерността притежател-собственост малко се размива, Джейк.
Но ще видя какво мога да сторя. - И ще стоиш настрана от тук.
Не само ти, Мич, Джо, Кели.. - От кога си в позиция да говориш от името на града?
Споразумяхме ли се? - Млъквай, Мичъл!
Така да е.
О, виждам, че си станала.
Трябва да е обед.
Отдавна съм будна.
Ей, затвори вратата.
Да не си роден в плевня?
В плевня ли си роден?
Вече си тук от седмица и този лаф въобще не става по-забавен.
Намерих малко съсухрен корн флейкс в шкафа.
Никой не ги ядеше, така че.. - О, не се притеснявай.
Ето, искаш ли и малко млекце?
Ето така.
О...
Още е топло.
Да, когато го издоих от кравата преди 10 минути беше дори по-топло.
И до тук бяхме с корн флейкса.
Нарочно го направи, нали?
Да.
Впрочем, къде е фунията? - О, да.
Сложих я в този шкаф.
Не можах да заспя снощи, за това направих малко пренареждане в кухнята.
Махнах всички неважни неща от триъгълника.
- Какъв триъгълник? - Работното място, което свързва трите критични точки.
Мивка, печка, маса.
Тъкмо си ремонтирах апартамента във Вашингтон, когато се забих тук.
Знаеш ли, Мими,
като малък
винаги се чувствах, като че ми липсва нещо.
Вече знам.
Било е триъгълникът.
Мивка, печка, маса.
И във Вашингтон си имаме сарказъм.
Стават, Боб.
Моля те, кажи ми, че тези са диетични. - Не.
Тук имаше цял стек със диетична сода.
Грейси ми обеща, че ще ми запази.
Спокойно, мила.
Прибрах ги, когато уточнихме цената.
О, права си.
- Прелестна е. - Това е антика.
Сигурна ли си, миличка?
Да.
Дейл, покрай задната стена, до леглото ти, има стек със сода.
Ще го донесеш ли?
Още ли спиш тук?
Сега се връщам.
Какво правиш? - Моля?
Охлаждаше термометъра в чашата с вода, нали? - Не е вярно.
Добре де, и какво?
Добре съм, омръзна ми да ме гледат.
Имаш 100 градуса температура.
Ще си почиваш.
Ще изпиеш хапчетата, които Ейприл ти даде.
Ще се възхищаваш на тази нелепа тиква с мен
и после ще се опитаме да хапнем например тиквичка заедно.
Защото в тази къща не оставяме пуйката цяла.
Разбрано? - Повечето.
Но повече никакви лекарства.
Изминаха три седмици.
Няма аз да съм причината поради, която антибиотиците в града свършат.
Добре, сега ме изслушай.
Може и да дойде ден, когато този град ще се нуждае от твоя героизъм,
но днес не е този ден.
Светът се променя.
Аз ли не го знам.
Няма много работа за шофьор на стоки в днешни дни.
Старият, второстепенен бизнес сега се превърна в целодневна работа.
Човек като теб ще ни е полезен. На пътя има купища неща, чакащи някой да ги вземе.
Искам думата ти.
Ти и твоите хора ще стоите извън града.
Вече ти я дадох.
Питай ме още веднъж и ще помисля, че ме смяташ за лъжец.
И това е моята кола. - Е, беше я зарязал.
Да, но беше потрошена. - С обич си я поправих.
Казах ти, че на пътищата има много свестни неща.
За нея дори не трябваше да се бия.
Пък и първоначално си беше моя.
Защо говориш с него? - Всичко е наред.
Нямаше нищо общо с теб.
Той ми е баща. Има всичко общо с мен.
Нямаш си и на идея колко зле стана след като напусна града.
Звънеше ми.
Беше навсякъде.
Идваше до къщата.
Искаше да говори с мен.
Искаше да му простя за случилото се с Крис.
Никога няма да му го простя.
А сега ти като се върна ще се върне и той. - Не, няма.
Ясно?
След утре, повече няма да се върне.
Кога по-точно ще бъде? - Утре в 11 часа сутринта.
И си връщаме храната и Прауз ни оставя на мира. - Така каза.
Е, ще видим дали ще е така. - И в двата случая, мисля, че трябва да го направим.
Добре, ще говоря с татко. - Какво става?
Елате.
Грей Андерсън се върна.
Добре ли е? - Не мога да повярвам.
Спрях.. Благодаря.
Спрях един камион..
Натоварен с бутилирана вода за лагер на ФЕМА, до Роуг Ривър.
ФЕМА работи.
Поне това е добра новина.
На около 15 км от Топика се натресохме на барикада от коли.
Нищо официално, просто няколко коли спрени насред магистралата.
Щом спряхме..
Група от хора изникнаха сякаш от никъде и ни изхвърлиха от автомобила.
Сбих се с един от тях и избягах. А шофьорът..
Пребиха го до смърт насред шосето.
Убиха го за няколко стека с вода.
При вас има ли вече електричество?
Имаше някакъв импулс.. - Не.
Някой по-прости уреди все още работят
като фенерчета и електрически самобръсначки, но..
Загубихме всичко, което използва по-голямо напрежение.
Радио, компютри, по-новите коли.
Какво става в Топика? - Пълна какафония.
Никой не знае къде е губернаторът.
А и радиацията от Лорънс ги е съкрушила.
Ударили са Лорънс?
Защо им е да ударят Лорънс, а не Топика? - Не знам.
Ами другите главни градове? Ню Йорк, Вашингтон?
Ню Йорк се е изплъзнал.
Ню Йорк е оцелял?
Да, явно след 11.09 са подсилили защитата сериозно и
нюйоркската полицията е хванала трима души точно преди да натиснат спусъка.
Имали са нает микробус и 20-килотонна бомба в стоманен бидон.
А Вашингтон?
Няма го.
Чу ли? - Какво да чуя?
Г-н Андерсън се върна. Каза, че Ню Йорк е оцелял.
Ню Йорк?
Родителите ми? - Може да са оцеляли.
Родителите ми..
Здравей. Доста се забави.
Сестра ти си легна преди малко.
Убедена съм, че още ме ненавижда.
Въпреки, че тази вечер беше първата, в която ми каза лека нощ без онзи мръснишки знак.
Чудно ми е дали знае, че аз знам какво значи.
Имам лоши новини.
Мими.
Какво? - Ударили са й Вашингтон.
Знаеш ли, колкото и да ги бъркаш няма да станат по-вкусни.
Значи.. Синди Мадър е мъртва?
Ако е била във Вашингтон..
Най-вероятно да.
Зависи от това колко близо е била, когато е избухнала бомбата.
И Джоъл Стафърд?
Щеше да ме покани на среща.
Така каза Синди.
Усетили ли са нещо?
Джоъл, Синди, съседите до нас..
Станало е много бързо.
И Дъг. - Кой е Дъг?
Гаджето на мама.
Мислех, че знаеше.
Да не си полудял?
Сключил си сделка с Джона Прауз?
Да, Мич за храната и Джона няма да ни притеснява. Защо?
Защото не може да се договаряш с подобни хора.
Чакай малко, вече го обсъдихме. Съгласихме се.
Виж, познавам Прауз.
Транспортираше материали за Стивънс преди аз да се появя.
Сплашваше доставчиците и крадеше 5% от печалбата.
Лежал е четири години в Лансинг за изнудване и насилие.
Искаш да преговаряш с този тип?
Има право, Джейк.
Нали щяхме да разговаряме с татко?
- Виж, не искам да обидя баща ти, но той няма пълна представа за нещата.
Знам какво става, когато хората загубят чувство за закон и ред.
Започнеш ли да се договаряш с лошите това е краят.
Успокой се, ясно?
Нуждаем се от храна повече от колкото да държим Мичъл Кефърти.
Размяната е уговорена за след час.
Ако отида с празни ръце, не знам какво ще стори. - Няма значение.
Защото ще знае, че не води той парада.
Виж, Джейк.
Или държим положението или не.
Ерик?
Грей е прав.
Знам, че това е само половината сода, която разменихме, но
бижутерийната кутия наистина ми трябва. - О, съжалявам, миличка.
Сключихме сделка.
Тъкмо разбрах, че родителите ми може да са живи.
Може да се приберат вкъщи по всяко време. - О, това са чудесни новини.
Радвам се за теб.
Бижутерийната кутия принадлежеше на майка ми.
Нейната баба й е дала..
Струва много повече от малко диетична сода.
Иска ми се да можех да ти помогна, но вече я изтъргувах.
На кого? - Всички сделки са поверителни.
Никой няма да си купи бижутерийна кутия, ако знае, че някой може да си я поиска.
Сигурна съм, че родителите ти ще разберат. Времената са тежки за всички ни.
Добре, става.
Дейл, би ли занесъл това отзад, ако обичаш?
Изглежда си забравил някой? - Градът отказа сделката с Мич.
Какво мога да направя?
Уплаши ме.
Добра маскировка.
Тук нямаме бонбони, деца.
Грей!
Хората на Джона взеха Мичъл.
Тръгнаха към изхода.
Грей, не!
Ще се измъкнат.
А какво? Да започнем престрелка насред главната улица?
Трябва да ги последвам!
Да не си полудял? - Трябва да отговорим на това, Джейк.
Какво, ще обърнеш и другата буза?
Колко мислиш ще мине преди тези да се върнат? - Ще говоря с Джона.
Ще гов.. Та ти дори не можеш да го намериш.
Той изпълни своята част от сделката.
И защо по дяволите го защитаваш този? - Защитавам града.
Може да ни снабди с неща, от които ще се нуждаем.
Например? - Храна, бензин, амониции.
Можеш ли да ги набавиш, ако ни потрябват утре?
Можеш ли?
Защото той може!
Ще го направим по моя начин.
Каза, че можеш да ми намериш кола.
Да не да се разпадне насред пътя? - Шарлот? Няма начин. Много е здрава.
Бъди внимателен. - Ще измина само 15 км.
Имах предвид с него.
Говорих с Емили.
Така ли? Какво ти каза?
Достатъчно.
Дарси?
Али и Сам правят грил отвън. Мисля, че ще правим барбекю с шунка.
Викаха те.
Та..
Знам за Дъг.
Какво знаеш? - Знам, че вероятно е загинал.
Знам...
Знам, че е бил много скъп за теб. - Роби, не знаеш абсолютно нищо.
Децата ми близки ли бяха с него?
Защо не ги попиташ? - Не искам да питам тях. Питам...
Защо дойде за мен?
Казах ти заради децата... - Не.
Още във Вашингтон можеше просто да ги вземеш.
Бяхме в трафик 2 часа на Белтуей онзи следобед. Не беше нужно да ме чакаш.
Защо го направи? Защо?
Мразеше ме, Робърт. - Не съм.
Мразеше ме.
Обвиняваше ме за провала на брака ни.
Плюс това ме изостави заради работата си много преди да погледна друг човек.
Ще кажа на децата, че не се чувстваш добре.
С Дъг се срещахме около 3 месеца.
Запознах се с него във фитнеса.
Харесваше ми начина, по който ме гледаше.
Харесваше ми начина, по който се чувствах, когато ме погледнеше. Беше приятно.
Мислех да го запозная с децата.
А сега съм отново в къща с тайни с човек, който ме гледа...
така.
Боже, Робърт, защото за бога дойде за мен?
Голям спринтьор се извъди, Мич.
Престанете!
Пуснете го!
Спрете! Спрете!
Добре, спокойно.
На какво дължа удоволствието?
Много хора в града няма да оставят това така.
Те са ядосани.
Обмислят да дойдат тук и да го вземат със сила, ако е необходимо.
Мислил ли си някога през живота си, че някой ще го е грижа толкова много за Мич Кефърти?
Виж, и двамата не искаме да се стига до това. Тук съм за да преговаряме.
Последният път, когато преговаряхме, нещата не излязоха много добре за мен.
Задръж Мич и храната.
Може да я продадеш на града чрез магазина на Грейси Лий
и да вземеш част от запасите, които ние имаме, а ти не :
прясна вода, посеви, сол от мината.
Слушам.
В замяна ще обещаеш, че бизнесът ти ще остане настрани от града.
Ще пращаме ремарке да взима стоките. Ти няма да идваш при нас.
Ще си помисля.
Сега да поговорим за това, от което аз се нуждая.
Искам да говоря с Емили. - Не иска да те вижда.
Обвинява мен за смъртта на Крис.
Нещата можеше да са различни, ако знаеше чия е всъщност вината.
Не го пратих аз на онази задача, а ти.
Аз се опитах да го разубедя. - Нуждаеше се от помощ,
някой, който да му пази гърба. Ти го изостави!
Помощ? Нуждаеше се от баща.
Може би е време Емили да научи истината за това, което си направил.
Вече й казах. Казах й всичко.
Прости ли ти? - Не.
Нито пък аз.
Доведи я да при мен
или ще си върша бизнеса където си поискам. - Не мога.
Тогава явно, нямаме сделка.
Ерик, може ли за минутка?
Разбира се. Какво има?
Влез. Аз...
виждам доста непознати лица тук и поразпитах малко,
и очевидно има 8 нови семейства откакто напуснах града
и 14 от атаката насам.
Да, някои семейства имат роднини, които идват от близките градове.
Няколко от Колорадо. Защо? - Знаем ли нещо за тях?
Къде са били, какво знаят?
Не ми харесва накъде отива разговора, Грей.
Е, нито и на мен, но съм сигурен,
че може да не сме твърде внимателни или твърде подготвени.
Имаш предвид Робърт Хокинс? Човекът има 2 деца. Полезен ни е, нищо повече.
Появява се 2 дни преди края на света с достатъчно пари
да купи старата къща на Томпсън.
Виж, не намеквам нищо.
Просто казвам, че трябва да знаем малко повече с кого делим лисичата си дупка.
Не ни струва нищо да открием.
Искаш ли да ми кажеш нещо?
Какво имаш предвид?
Кутията за бижута липсва.
Откраднал ли си я от мен, Дейл?
Кажи нещо.
Защо я излъга?
Защо й каза, че кутията не е у теб? - Направихме честна сделка.
Не съм длъжна да се обяснявам на някакво малко, разглезено момиче.
Не я познаваш. - Познавам я и всеки като нея.
Мислят си, че правилата не важат за тях.
Мога да разбера, ако друг краде от мен, но след всичко, което съм направила за теб?
Всичко, което си направила за мен?
Прибрах те. - И какво?
Позволи ми да спя тук?
Аз съм този, който намери влака.
Аз съм този, който биеше по 8км на ден, за да донесе храна тук.
Нямаше да имаш магазин, ако не бях аз.
Дейл, скъпи... - Знаеш ли какво? Приключих.
Ето ти ключвете.
Дейл, недей!
Къде е Мери?
Сряда е, има свободна вечер.
Какво пиеш? - Не знам.
Може да е керосин.
Все още не съм разбрал.
Та, как минаха нещата с Джона днес?
Мисля, че може да съм ни забъркал в неприятност, в която не искаме да участваме.
Чудесно.
Ами ти? Как мина деня ти?
Ами, мисля, че ставам подлизуркото на Грей Хендерсън.
Най-лошото е, че не знам дали е лошо нещо.
Голям ден за момчетата на Грийн, а?
Да. Май не ти се връща вкъщи да казваш на татко?
Да. А ти? - И аз.
Помниш ли, когато запалихме килима в офиса на татко?
Трябваше само да се придържаме към историята, че ще сме добре.
Искаше да му кажа, че съм имал пристъп и съм бутнал лампата.
Някакви брилянтни идеи, които да ни измъкнат сега?
В момента не.
Ами, казвам да свършваме с питиетата, да се приберем и
да се опитаме да обясним на баща ни всичко това по начин, който няма да го убие.
Мисля, че пи достатъчно.
Искаш ли да дойдеш с мен, за да можем да си свършим разговора?
Не. Няма да говоря повече за днес, Роб. - Не се шегувам, Дарси.
Да вървим. - Не. Не и този път.
Защо не се прибереш вкъщи?
Върнах се при теб, защото си ми жена.
Не знам какво мислиш за доматена супа, но...
Не знам, обикновено ми оправя настроението, така че...
Как върви? - Проверявам всички оставащи ревизии
и мога да се сетя само за половината детайли на половината случаи.
Тук са "почти приключени", а тук - "ни най-малко".
Не е нужно да правиш всичко това. - Какво друго да правя по дяволите?
Махни се от пътя ми!
Опитвам се да помогна. - Тогава престани!
Виж, знам през какво преминаваш. Нашите починаха, когато бях на 18
и първите няколко дена бяха ужасни.
Всичко и всеки, за който някога ме е било грижа, е бил изпепелен преди 4 седмици.
И искаш да ми кажеш, че знаеш как се чувствам?
Опитвам се да съм мил. - Тогава спри да си мил с мен!
Не ми дължиш нищо.
Вече не дължиш нищо на никого!
Ем. Какво правиш тук?
Дойдох да говоря с теб, но когато пристигнах...
Бързо. - Какво?
Бързо.
Изпадна в нещо като шок.
...и едно, и две, и три, четири, пет...
Не диша. - Добре. Още едно вдишване.
Да го обърнем на една страна. Хайде.
Дадох му 3 вида антибиотици.
Сигурно е било твърде много за системата му.
Станал е септичен.
Как се лекува?
Чакай малко, Ейприл. Как да го излекуваме? - Ако клиниката функционираше..
Ако можехме да го закараме в Окръжната болница в Роуг Ривър..
Ако имахме силни лекарства в аптеката, можеше и да успеем. Без това...
12 часа.
Може би ден.
Съжалявам. - Какви лекарства?
Какво?
Каза, че се нуждае от силни лекарства. Какви?
Нещо толкова силно, че да спре бързо инфекцията.
Да помогне на тялото му да се регенерира. Може би Сипро, но свърши преди седмици.
Обаче в Роуг Ривър биха го имали. - Джейк. Това е на 140 км.
Тогава по-добре е да тръгвам. - Чакай малко.
И аз идвам. - Ерик. Не.
Ако Грей е прав за това колко опасно...
Вървете.
Тръгвайте веднага!
Искаше да говорим.
Нека да говорим.
Ще седнеш ли? - Не. Не съм дошла за дълго.
Бащата на Джейк Грийн е болен.
Така ли? - Да.
Не ме интересува какво мислиш за него. Тук съм да те помоля за помощ.
Не съм лекар, мила.
Не, не си. Ти си крадец.
Той се нуждае от лекарства. От Сипро. - Нямам го. Съжалявам.
Но може и да мога да помогна.
Майка ти правеше същото изражение. - Престани!
Няма да говориш за нея. Нито за Крис. Става ли?
Чух, че ще се омъжваш.
Що за човек е той?
На колко въпроса трябва да отговоря, за да получа помощта ти. - На повече.
С какво се занимава? Момчето? - Той е банкер.
Емили.
Удържах на уговорката ни да стоя настрана.
Но през последните няколко седмици виждам доста лоши неща.
Искам само да знам, че някой те пази.
Сега сме само двамата.
Майка ти я няма.
Крис го няма. - Това ли е?
Какво?
Искаш да бъдем семейство?
Искаш някой да те покани за Деня на Благодарността?
Ако си помислиш дори и за миг, че ще направя това отново, ти си луд.
Мисля, че ако искаш помощта ми, за да спасиш живота на Джонстън Грийн,
ме молиш по много интересен начин, млада госпожице.
Ще получиш помощта ми.
Ти си ми дете.
Но мисля, че трябва да започнем да се виждаме по-често.
Дейл.
Къде беше? Търсих те навсякъде.
Как го взе?
Благодаря.
Боже мой, ето затова беше караницата.
Къде ще останеш довечера?
В... у един приятел.
У един приятел?
Хайде.
Можеш да спиш на дивана у нас.
Не мисля, че това е добра идея. - Нямам избор.
Тогава нека поне да я постегна още малко. - Няма време. Трябва да тръгвам. Какво?
Чакай. Каза, че е издръжлива. - Да, но ако се наложи да изпревариш нещо?
Защо? Колко бързо може да върви? - Не знам.
Около 50 км/ч. в най-добрия случай, по наклон и не за много дълго.
Разбираш ли, това имам в предвид. По-добре отиди с кон.
Конят е по-бавен. - Но надали може да експлодира.
Ще рискувам.
Добре, ами, тогава поне карай внимателно.
Увери се, че са й останали сили, в случай, че трябва да я настъпиш.
И запомни - резервоара е отляво,
така че ако някой реши да стреля по теб,
гледай да не е от тази страна.
Нещо друго?
Върни се цял.
Добре, обещавам.
Мислех, че ще тръгваш.
Чакам Ерик.
Оглеждай се за гигантски облъчени ръце. - Винаги.
Добре.
Отиваш ли някъде?
Да, баща ми се нуждае от лекарства - неща, които нямаме в града.
С Джейк отиваме до Роуг Ривър да потърсим.
Сигурен ли си, че това е добра идея?
Не съвсем.
Чуй, бъдете внимателни там. Не спирайте за нищо, дори не намалявайте.
Сериозно говоря.
До сутринта ще се върнем.
Ще наглеждаш нещата тук?
Разбира се, не се тревожи.
Какво по дяволите?
С това ли ще вървим?
Да, не е точно...
Да.
Какво за бога?
Мислех, че сделката е ние да ходим за храната, а той да стои настрана.
Така беше.
Eм?
Не можах да взема лекарствата, които ви трябват, затова взех второто по важност.
По-бърза кола. Каза, че е подарък.
Знаеш, че няма подаръци от него.
Много съжалявам, че те въвлякох в това.
Никой не ме е въвличал.
Вървете да спасите баща си.
Ерик, качвай се.
Превод и Субтитри : Warden22 & Shaggy